אירוע תקיפת ה"ליברטי"

רקע

בבוקר ה-8 ליוני 1967, היום השלישי למלחמת ששת הימים הותקפה בשוגג אניית הביון של צי  ארה"ב  'ליברטי'. 
ה'ליברטי', שייטה במשימת ביון בקרבת חופי אל עריש  והותקפה ביוזמת חיל הים ע"י מטוסים וספינות. בתקיפה נהרגו 34 אנשי צוות ונפצעו 71 נוספים.הפרשה העיבה על יחסי ישראל ארה"ב ועד לכתיבת שורות אלו טרם נסתם עליה הגולל.

אירועים מקדימים

אניית הביון האמריקאית    USS Liberty CTR הפליגה ב-2 במאי 1967 מנמל נורפולק וירג'יניה, לסיור מתוכנן מול חופי אפריקה. לקראת סוף מאי נכנסה האנייה לנמל אביג'אן שבחוף השנהב לצורך הצטיידות.

בלילה השני לשהות האנייה באביג'אן, הגיע מברק לאנייה הפוקד עליה לעזוב את הנמל ולנוע במהירות לכיוון רוטה שבספרד. בנמל זה אמורה האנייה להעמיס ציוד ואספקה ולהפליג לאזור פורט-סעיד.

 ה"ליברטי" נכנסה לנמל רוטה בספרד בתאריך ה-1 ביוני 1967, שם קיבלה פקודה המורה  להפליג לכיוון האגן המזרחי ולהתייצב מול חופי עזה בטווח שאינו קטן מ-13 מייל.

משימתה של הליברטי הייתה לעקוב אחר המתיחות הגוברת בין ישראל לארצות ערב.

בעוד ה"ליברטי" מפליגה לאזורנו פרצה ב-5 ביוני מלחמת ששת הימים. עובדה זו עוררה חששות בספינה. קציניה היו מודעים לסכנה של התקרבות לאזור קרבות. מפקדת הצי האמריקני שהייתה מודעת גם היא לעובדה הורתה לספינה בלילה שבין ה-7 ל-8 ביוני 1967, להגביל את קרבתה לחוף ל-20 מייל  ומאוחר יותר נשלחה הוראה להרחיק את הספינה לטווח של 100 מייל  מהחוף. הוראות אלו לא נקלטו ב"ליברטי" וזו המשיכה במשימתה. 

יום ה-8 ביוני 1967

לפנות בוקר זוהתה האנייה ע"י מטוס סיור של חיל האוויר וסומנה כאנייה אמריקאית  על לוחות הסימון במפקדת חיל הים. בשעה 1100, משלא הגיעו עדכונים נוספים על מיקומה – נמחקה המטרה מהלוחות. (ידע על אניות ביון  ואופי פעולתן עוד לא הייה בחיל הים).

בצהריים דיווחו כוחות היבשה שפעלו בגזרת צפון סיני על התפוצצויות בקרבתם.  למפקדת פיקוד דרום הועבר דיווח לפיו הכוחות מופגזים מכיוון הים.
( בדיעבד ייתכן ואילו מחסני תחמושת שהתפוצצו בקרבת אל-עריש, או נפילתם והתפוצצותם של מיכלי דלק נתיקים ממטוסים  אשר שחררו את המיכלים בדרכם חזרה ממשימתם).

עם קבלת הדיווח במפקדת חיל הים, ניתנה הוראה לכוח סט"רים  שהייה ערוך באשדוד לצאת לכיוון אל-עריש על מנת לאתר את מקורות האש, 

שלושה סט"רים בפיקוד מפקד הפלגה הפליגו לכיוון  וגילו את המטרה במכ"ם.
 מדידה ראשונית הראתה כי המטרה נעה במהירות 28 קשר!!! להערכת מפקד הכוח אנייה ששטה במהירות כזו היא ללא ספק אניית מלחמה.
המפקד  חשש שלא יוכל להדביק את האנייה, וביקש סיוע אווירי.

שני מטוסים שסיירו באזור הופנו לכיוון האנייה. זיהוי כלי השיט ע"י המטוסים לא היה מוחלט. הטייסים דיווחו על כלי שיט מלחמתי שמוצבים עליו תותחים. לאחר ביצוע מספר יעפים מעל האנייה, ובאישור ממפקדת חיל הים (בעיקר ע"ס 28 קשר)  לחיל האוויר  הוחלט לתקוף.

 האנייה הותקפה ונפגעה. לאחר התקיפה זיהה אחד הטייסים אותיות לטיניות ומספרים אשר אינם מקובלים בצי המצרי. במפקדת חיל האוויר התעוררו ספקות לגבי הזיהוי ומטוסי חיל האוויר הפסיקו את תקיפתם.
 מטה ח"א פנה לשגרירות ארה"ב בשאילתה האם פועלות באזור ספינות הצי ה-6 האמריקאי.תגובת השגרירות הייתה סתומה. 

משך כל אותו זמן סגר כוח הסט"רים  טווח לאנייה, בשלב זה הייתה האנייה אפופת עשן ומפליגה באיטיות. המפל"ג  התאמץ להשיג זיהויי ודאי והורה לאותת לאנייה What Ship?.
התשובה שהתקבלה:  AA (זיכרון עמום מאירוע האיברהים אל אוואל  1956.... )
 הכוח לא הבחין  בדגל או סימן מזהה אחר על האנייה. 

 במפקדת חיל הים החילו להתפתח ספקות לגבי זהות האנייה, אולם דיווח כוח הטרפדות על זיהוי ודאי של האנייה כ"אל קוציר" (אניית אספקה מצרית), הסיר את הספק , ולכוח אושר לבצע להמשיך בתקיפה. יתכן ונורתה גם אש מן הספינה.

מפל"ג הסט"רים ערך את פלגתו לתקיפת טורפדו.  מספר טורפדו נורו אל האנייה. אחד פגע בדופן האנייה וגרם לה נזק כבד.

בהיערכות לתקיפת האנייה מהדופן השנייה הובחנו האותיות GTR וההתקפה נעצרה.
הטרפדות התקרבו למרחק רמקולים מהאנייה והציעו עזרה. המפל"ג התנצל בפני מפקד ה"ליברטי" אך גודף על ידו... 

תחילה נשארו הטרפדות בקרבת האנייה לצורך הגשת עזרה אחר כך נצטוו להתרחק, מטוסי הצי השישי הוזנקו לסיוע והיה חשש שיתקפו את הטרפדות. 

להלן השתלשלות האירועים כלוח זמנים לבוקר ה-8 ביוני 1967:

•	05:45 – מטוס סיור של חיל האוויר מדווח על המצאות אנייה 70 מייל מערבית לעזה. האנייה מסומנת על שולחן הבקרה כ"סקאנק" (מטרה לא ידועה).

•	06:03 – האנייה מזוהה ע"י צופה האוויר שבמטוס כאניית אספקה של הצי האמריקאי.

•	09:10 – יחידת הבקרה של חיל האוויר מדווחת עפ"י טייס שחזר ממשימה בסיני והבחין באנייה 20 מייל צפונית לאל עריש. כאשר ניסה לזהות את האנייה נפתחה לעברו אש.
•	09:15 – מחלקת מבצעים מורה למשחתות "יפו" ו"אילת", שסיירו לאורך החוף לפנות דרומה ולברר את זהות האנייה.

•	09:41 – חיל אויר חוזר בו מהדיווח שהמטרה פתחה באש.

•	09:42 – מחלקת מבצעים מחזירה את המשחתות לגזרת הסיור.

•	10:00 –   ח"א מזהה את האנייה עפ"י כתובת הרשומה על דופנה ומתברר כי מדובר ב"ליברטי". הדיווח מועבר לחיל הים.

•	 11:00 –   סימן האנייה משעה 0603 נמחק מלוח הסימון במפקדת חיל הים עקב התיישנות הנתון.

•	11:20 – שלושה סט"רים בפיקוד מפל"ג  914 יוצאים מנמל אשדוד  לסיור.

•	11:24 – חיל האוויר מדווח לחיל הים על הפגזת אל עריש מהים.
•	
•	11:45 – פיקוד דרום מדווח כי אנייה מפגיזה את אל עריש .

•	12:10 – רמ"ח ים מורה לפלגת הסט"רים להפליג לכיוון אל עריש .

•	12:30 – מוצב הפיקוד הצה"לי  מנסה לברר את מקורות ההפגזה ולגבש דרכי פעולה, מוחלט שעם יצירת מגע של הסט"רים עם האנייה, יוזמן סיוע אווירי התקפי.

•	13:17 – נמסרת הודעה לסט"רים על הפגזת אל עריש מהים. מפל"ג 914 מתבקש להאזין לעורק שת"פ מטוסים המתוכננים להיות מוזנקים  לסיוע.

•	13:41–  גילוי המטרה ע"י כוח הסט"רים.

•	13:43 – בסט"רים מסתמן כי  מהירות המטרה 28 קשרים ולא ניתן להדביקה. מפל"ג 914 מזמין סיוע אווירי.

•	13:53 – רמ"ח ים נותן לחיל אויר אישור תקיפה למטוסים.

•	14:00 – מטוסי חיל האוויר תוקפים את האנייה ומשיגים פגיעות אך חוסר תגובה מצד האנייה נראה חשוד למוביל. הטייס מדווח ליב"א שאינו מבחין בדגל.

•	14:11 – מפל"ג 914 מקבל דיווח שהמטוסים משלימים יעף אחרון וכי עליו להיכנס לתקיפה. 

•	14:17 – פיקוד חיל האוויר מורה למטוסים לעזוב מייד את המטרה, מבקש דיווח על הנזק שנגרם  ומכין מסוקים לחיפוש ניצולים.

•	14:18 – מפל"ג 914 נערך עם הכוח לתקיפת טורפדו.

•	14:20 – מחלקת מבצעים  מורה לא לתקוף את האנייה וכי ייתכן ומדובר בטעות בזיהוי. – ההוראה לא נקלטה בכוח.

•	14:27 – מפל"ג 914 מתאמץ להשיג זיהויי ודאי ומורה לאותת לאנייה What Ship?. התשובה המתקבלת:  AA מזכירה את אירוע ה'איברהים אל אוואל' 1956... 

•	14:28 – יתכן שנורית אש מהאנייה לעבר הכוח, במקביל מזוהה האנייה כאניית האספקה המצרית 'אל קוציר'.

•	14:37 – מפל"ג 914 מדווח על הזיהוי למפקדת חיל הים  ומורה לספינותיו להיכנס לתקיפת טורפדו.

•	14:43 – ירי טורפדו לעבר האנייה, פגיעה בדופן ימין מתחת לקו המים.

•	14:47 – מפל"ג 914 מזהה את האותיות GTR ומורה מייד להפסיק את האש.

•	14:49 – המפל"ג מדווח למפקדה  ומקבל הוראה לחפש ניצולים ולזהות לאומיות.

•	 14:51 – עולה חשש שהאנייה רוסית. דיווח מועבר לשר הביטחון וראש הממשלה.

•	15:03 – מסוקי חיל האוויר מגיעים לזירת האירוע, חגים מעל האנייה ומחפשים ניצולים.

•	15:30 – האנייה מזוהה סופית כאמריקנית. 

סיכום ומסקנות

 תוצאות התקיפה:

34 קצינים וחיילים אמריקנים הרוגים
71 קצינים וחיילים פצועים
אנייה פגועה שהוצאה לאחר מכן משימוש.

ועדת חקירה צה"לית הצביעה על הנקודות הבאות כקריטיות בתהליך שהביא לתקיפת האנייה:

1.	דיווח מוטעה על הפגזת אל עריש.
2.	דיווח בקשר על מהירות האנייה הגבוהה שנבע מטעות בחישוב.
3.	הטעות בזיהוי כ "אל קוציר" המצרית.

כנגד האנייה הועלו הטענות הבאות:

1.	אי נשיאת דגל וסימון בולטים.
2.	אי הודעה לישראל על נוכחותה באזור.
3.	קרבת האנייה לאזור קרבות.
4.	אי מתן תשובה ברורה בדרישה לזיהוי.

הצד האמריקני בפרשה

לטענת אמריקאים רבים, תקיפת האנייה הייתה מכוונת. צה"ל ידע על זהות האנייה ועל יכולות הביון שלה. האנייה הותקפה על מנת לעוור את עיני האמריקנים, זאת כדי לאפשר לישראל לבצע פעולות צבאיות בגזרת רמת הגולן. האמריקנים טוענים שהספינה פעלה במים בינלאומיים וכי הניפו דגל לאום ברור.פעולות האנייה בזמן התקיפה ולאחריה נחשבו כגבורה אמיתית. מפקד האנייה, Captain William Loren McGonagle זכה לעיטור מדליית הכבוד של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר הניתן ע"י ממשלת ארה"ב.

אחרית דבר

 ב-10 ביוני הודיעה ממשלת ישראל על נכונותה לשלם פיצויים לנפגעים. ביוני 1968 העניקה ממשלת ישראל פיצוי כספי למשפחות ההרוגים והפצועים.   
ממשלת ישראל וארה"ב לא הגיעו להסכמה על הפיצויים בגין נזקים לאנייה.
בשנת 1978 הוקם צוות ישראלי למו"מ עם ארה"ב על אירוע ה"ליברטי" ותשלום נזקים.
בשנת 1980 הודיעה ממשלת ארה"ב שיקבע תאריך למו"מ. אך תאריך טרם נקבע.